Ні для кого не секрет, що перед тим, як народити, вагітним доводиться обійти та оббігати не одну медичну установу. Але інколи, щоб до них дістатися, доводиться користуватися громадським транспортом, як би не хотілося цього уникнути.
Ракове, 8.15. Поїздка у перинатальний центр на обстеження
Фактично година «пік». У цьому спальному мікрорайоні – це означає, що зайняти «сидяче» місце у транспорті майже «нереально». Шанс сидіти має той, хто не лінується пройти до кінцевої зупинки. Проте героїні нашого експерименту, котра перебуває на восьмому місяці вагітності, це вже не під силу. Доводиться сідати на зупинці через дві від кінцевої. Те, що моя колежанка Тетяна вагітна, не помічають вже на самій зупинці. Тому, коли під’їжджає необхідна маршрутка її, неповоротку, відпихають від входу до транспорту.
Ледве втиснулися. Не дивно, що усі місця у маршрутці вже зайняті. Стоять лише троє – я, наша вагітна та ще одна жінка, яка встигла на єдине вільне місце всадити… свого сина приблизно років восьми. Люди передають гроші за проїзд та крадькома кидають погляди на мою колегу. Реакції жодної. Буквально поруч з Тетяною сидить чоловік років тридцяти, а через одне сидіння – пара молодих студентів. Взагалі, у «пижику» не було жодної людини хоча б пенсійного віку. Звісно, за інвалідів ручатися не можу. До речі, розгледівши, що у салоні є вагітна-паса-жирка, усі (!) масово почали зображати відчужений погляд: дивитися у вікно, писати смс та прикладати стільниковий до вуха. В результаті жодна особа чоловічої статі, чи навіть, жінка місця вагітній так і не дали. Присісти Тетяна змогла лише після того, як одне з місць звільнилося. І то, завдяки спритності, випередивши кремезну жінку.
Південний Захід, 12.30. Поїздка за результатами аналізів у лабораторію
На зупинці біля Національного університету в обідню пору також важко проштовхнутися. Природно, що найбільше на зупинці студентів, тобто, фізично здорових молодих хлопців та дівчат. Підходить тролейбус №7А. Орава студентів штурмом бере два відкритих входи. За мить усі малочисленні вільні місця зайняті. Щойно тролейбус рушив, більше половини молодих людей одразу натягнули навушники на вуха та почали «заглядати» у вікна. Решта активно обговорювала очікувані вихідні та студентські байки. Біля «Філармонії» зайшла бабуся. Для неї також не знайшлося сидячого місця. Проте, вона єдина, хто «помітила» вагітну жінку та попросила поступитися місцем двох студентів.
«Либідь-плаза», 17.00. Дорога додому
За день поїздок у громадському транспорті відчужене обличчя пасажирів стало нормою. Це не залежало від години доби. Ось і цього разу, ані двоє школярів, які роздивлялися Тетянин живіт, сидячи на передніх сидіннях, ані молодий курсант прикордонної служби, ані батько, який поруч з собою посадив дитину трьох років, навіть не думали дати місце вагітній. До речі, саме до нього, не витримавши, звернувся я з проханням взяти малечу на руки та звільнити одне місце. «Я за дитину також заплатив», – озвіріло відповів молодий чоловік у сірому пальто, ніби давно очікуючи подібного прохання. А потім одразу взявся кудись телефонувати, закінчивши таким чином будь-яку подальшу полеміку. Знову невдача, і справжньої людини із совістю нам у громадському транспорті рідного Хмельницького за цілий день так і не вдалося відшукати…
Трохи виправдаємо
Що ж залишається робити, якщо заміни громадського транспорту немає, а рухатися містом потрібно? «Перестаньте соромитися, – каже сімейний психолог Оксана Піддубна. – Безпосередньо, але ввічливо самі просіть поступитися вам місцем. Не треба висіти на поручні, злитися і посилено, але подумки закликати до совісті тих, хто сидить. Вони не вміють читати думки і, можливо (може ж, зрештою, таке бути?), справді не помічають вас. Простіть їх! А ще можна придбати спеціальний значок з написом «Я – вагітна» або «Малюк всередині». Досвід показує, до гумору у нас народ доброзичливий...».
До речі, багато пасажирів не поступаються вагітним місцем в транспорті тому, що не впевнені, чи очікує жінка на дитину, чи страждає надмірною вагою, показало опитування. Згідно з опитуванням, проведеним на сайті gurgle.com, 84 відсотки британок на третьому триместрі вагітності (29-40 тижнів) були змушені стояти в громадському транспорті, тому що ніхто не поступався їм місцем.