Гаряча тема:
- Війна
Аптекарі під президентським захистом. А народ?
![Фото: Валерій Іванюк](https://ye.ua/images/news/_2014_07_02_05_44_12_DDOSjpg.jpg)
Нарешті Україна хоч у чомусь найперша в світі! У кризі...
Соціальні протести, про які уже з півроку пише преса, таки почали виводити під стіни Кабміну невдоволених. Причому дуже організовано почали виводити. І саме тих, кого треба тим, хто ну зовсім не хоче втратити бодай гривню із зароблених непосильною працею мільйонів.
То протестували працівники столичного метрополітену: немає грошей ні на що. Так, 50 копійок за швидкісний транспорт, може, й малувато як на нинішні часи. Але ж протягом дня метро користуються мільйони людей - тож і прибутки значні. Та й, власне, хто підрахував реальну вартість проїзду? Отак узяли київські чиновники зі стелі й намалювали нову ціну: дві гривні. А на що йде різниця між старою та новою цінами - не знає ніхто. Зате повимагали - і отримали. Зрештою, не з державної ж казни грошей просили - а тільки височайшого дозволу оббирати людей. А це чиновнику дозволити - раз плюнути. На людей.
Можна раз - то можна й другий. І третій. І четвертий. Раз терплять - то можна скільки завгодно. Рік тому, до прикладу, приїхали під Кабмін «маршрутники» з усієї країни - захищати свої права: щоб і старі вантажні «буси», під пасажирські переобладнані, й далі для перевезення людей використовувати, і лічильники не ставити, і ціни за проїзд не зменшувати, а навпаки... Планували стояти в столиці хоч і тиждень - до повної перемоги! А перемога бац - і після першого ж заходу в Кабмін уже в їхніх руках опинилася: за півдня усе й владнали. Чи то на радощах так розщедрився уряд - бо ж був ще новий-новісінький і під каблуком... ой, на чолі з Юлією Тимошенко, чи просто вирішив - чого, справді, тих пасажирів жаліти?
А от цього року уряд не пожалів фармацевтів: коли вони загнали ціни на ліки на позахмарну височінь - обмежив рентабельність десятьма відсотками. І аптекарі теж прийшли під Кабмін і почали вимагати скасувати це обмеження, яке не дає їм жити. Цього разу їх пожалів не уряд - Президент: переповнився гнівом і наступного ж дня після мітингу призупинив дію урядової постанови. Аргументував це тими ж самісінькими цифрами, якими оперували на мітингу фармацевти: що закрилася тисяча аптек, а дві з половиною тисячі їхніх працівників залишилися без роботи. Коли встиг перевірити і де зумів побачити безробітного аптекаря - невідомо. Зате фармацевти розчулено подякували Віктору Андрійовичу Ющенку і кревно пообіцяли зробити доступними найнеобхідніші ліки... якщо держава це профінансує.
Хто везе того й поганяють
Без питань: мають право всі громадяни протестувати й вимагати, чого хочуть. Але це зовсім не означає, що всі їхні вимоги справедливі і їх слід негайно задовольняти. Адже, за законами діалектики, якщо десь прибуває, то в іншому місці неодмінно зникає. І влада на те й обирається, аби пильно стежити й зберігати баланс інтересів у суспільстві. Тобто - щоб одні не жили й не наживалися за рахунок інших.
Ну, ми про це й не мріємо. Точніше - мріяли 2004-го, тому й обрали нову владу. Та вона, на жаль, замість піклуватися про народ зав’язла у гризні. Тому й отак, бездумно - наче комусь на зло, задовольняє інтереси певних професійних груп - навіть коли вони явно суперечать інтересам більшості суспільства, а отже, й країни в цілому. Не виключено, що десь там, за кулісами, й домовляються владоможці з тими, хто домагається від них поступок: давай, виводь своїх - щоб я не дуже підставлявся і якось міг пояснити суспільству це непопулярне рішення.
Адже в усіх наведених прикладах задоволення вимоги протестувальників вочевидь вузькоегоїстичні і йдуть урозріз із потребами суспільства - бо задовольняються за рахунок пересічних громадян, котрі їздять у метро й маршрутках (ви там багатих бачили?) і купують ліки за космічними цінами. У демократичних правових країнах усе скрупульозно рахується - адже, якщо нині влада піде на повідку в одних і цим ущемить інтереси всіх інших, то завтра вона вже не буде владою: ці, інші, теж вийдуть на вулиці - і, якщо їх більшість, то відстоять свої права.
Звісно, ідеальних країн не буває, і могутні фінансово-промислові групи не раз диктують свою політику навіть у таких розвинених демократіях, як США. До прикладу, є повчальна історія про те, як після другої світової війни радянські та американські мікробіологи шукали вакцину від поліомієліту. Радянським ученим вдалося винайти засіб, який досить було вжити раз у житті - і застрахувати себе від страшної хвороби. Американці під час хрущовської відлиги отримали можливість ознайомитися з цим блискучим винаходом. Але... сказали, що це їм не підходить. Натомість у США були витрачені колосальні кошти на винайдення ліків, котрі треба було обов’язково вживати щороку - а, отже, й щоразу платити за них, збагачуючи цим фармацевтичні фірми. Тож хто опирався радянському винаходу - не викликало сумнівів.
Ну, американці багатші, і система страхової медицини убезпечує їх від багатьох проблем. А от незаможним українцям доводиться непереливки, коли, Боже борони, хвороба вкладає їх на лікарняне ліжко. Пенсіонерам з мінімальною пенсією хоч не хворій - бо банальний набір ліків значно перевищить їхній місячний дохід. Тому й лікарня для них - це коли вже край. А зазвичай вони просто помирають, так і не звертаючись за медичною допомогою. Та й куди звернешся у наших забутих Богом і владою селах, де позоставалися одні старики? От і вимирають села, і Україна повільно вмирає разом з ними - Україна справжня, чесна, струджена, не здатна постояти за себе і відстояти себе. Бо де ви бачили організоване селянство? І що можуть протиставити грубій силі пенсіонери, все життя яких привчило безсловесно коритися владі?!
Нам би інші зразки наслідувати - сусідки Польщі, наприклад. Там ви не побачите ні автобуса, ні навіть таксі без лічильника. І, не дай Боже, водій не видасть квиток пасажиру - завтра він уже не працюватиме. А за роботу там тримаються, бо робота - це все.
Або в багатих Нідерландах поцікавтеся, чи вигідний там фармацевтичний бізнес. Ні, скажуть вам аптекарі, бо держава суворо обмежила вартість ліків. Але жодна аптека не закрилася - адже вони все одно прибуткові, просто власників змусили обмежити апетити.
У нас же народ просто пристосовується до дійсності - якою б страшною вона не була. Вона тому й страшна - бо не зустрічає опору.
Сила - є, воля - є, а сили волі - немає
Аксіома: влада така, як суспільство, що її обирає. Так що нам гріх ображатися на владу. Інша річ, що вона вже прагне обирати себе сама. Вже гуляють у ЗМІ безліч припущень про ймовірні дії тих чи інших парламентських коаліцій, які, отримавши конституційну більшість, неминуче зроблять конституційний переворот і обиратимуть Президента у Верховній Раді.
Не виключено. Якби справдилися прогнози щодо створення коаліції між БЮТ і Партією Регіонів, то нічого не можна було б виключити. Адже це не ідеологічне, не політичне, а суто бізнесове утворення, що під гаслом «Вітчизна в небезпеці!» захищало б свої капітали в поті чола нашого. Бо ж, звісно, якщо не убуде в них - то тільки за наш рахунок. Не випадково ж усіх ставить у ступор українське економічне диво: ринок нерухомості завмер, а ціни практично не падають. Бо - продають лише ті, кому це вкрай необхідно. Всі ж інші власники житла, переважно в новобудовах, не метушаться і не панікують: чекають, поки підсобить держава - викупить. І стимулюють її до цього зверненнями на кшталт прийнятого на останній сесії Хмельницької міської ради: мовляв, не зверне влада увагу на проблеми будівельників - не бачити людям доступного та соціального житла. Так наче люди досі його бачили.
Втім, і з коаліцією так званих «демократичних сил» - НУНС, БЮТ і НП - нічого доброго нас не чекає. Адже це і є нинішня влада, що загрузла у протиборстві і зовсім забула і про народ, і про державу. А для розв’язання набо-лілих питань необхідна її єдність і спільна робота саме на державу - задля народу. І ще потрібна політична воля, без якої не реалізуються й найкращі наміри. Така воля, за яку багаторічного прем’єр-міністра Великобританії Маргарет Тетчер назвали «залізною леді». Згадайте: вона закрила нерентабельні шахти і змусила шахтарів навчитися іншим спеціальностям - незважаючи на багатотисячні демонстрації гірників і протести «прогресивної громадськості всього світу», тобто СРСР, який нарешті отримав можливість проілюструвати наяву відданість гаслу «Пролетарі всіх країн, єднайтеся!» Це був колосальний тиск - та уряд тоді його витримав, бо відчував свою правоту і знав, що цей біль певної професійної групи сприятиме оздоровленню всієї економіки і, в результаті, сприятливо відіб’ється і на майбутньому гірників.
У Хмельницькому же останній багатолюдний мітинг під стінами міської ради шокував би будь-якого законослухняного громадянина: підприємці вийшли на захист свого права продавати алкогольні напої скрізь і завжди. Мовляв, саме цей сегмент товарів дає їм можливість виживати - інакше крах. Про вплив засобів свого «виживання» на здоров’я суспільства вони не задумуються. І правильно: про це зобов’язана думати влада. І проявляти мудрість - тобто залежно від ситуації чи гнучкість компромісів, чи волю для реалізації своїх рішень.
Бо в Україні більшість проблем - саме від відсутності волі, нерішучості й половинчастості рішень влади. Це вже називають «синдромом Ющенка». Насправді ж це ментальна риса всього народу. На практиці це означає нездатність довести до завершення найкращі задуми і плани. Словом, класика: «Кажуть, що поміст у пекло з добрих намірів зложився».
Хоч як це важко - та варт би щось у характері змінювати. Кажуть, що криза - саме для цього час. Для перелому. Для очищення. Для переосмислення свого місця в світі і в житті - і для країн, і для людей. Може, якщо Україна найвразливіша перед нею - то ми перші й винесемо з неї корисні уроки?
Аби тільки хотіли вчитися - а не тікали зі школи, на все життя залишаючись неуками.
Тільки зареєстровані користувачі мають змогу залишати коментарі!
Будь ласка, зареєструйтеcя або виконайте вхід під своїм акаунтом!
Переваги зареєстрованих користувачів
Зареєстровані користувачі користуються перевагами: