Водоспад та палац в Маліївцях, що на Дунаєвеччині, все більше приваблюють туристів. Особливо зараз, коли у зв’язку з карантинними обмеженнями, внутрішній туризм стає все популярніший і змушує згадати про цікаві туристичні локації, які є неподалік. Є такими і Маліївці. Саме тут до наших днів чудово зберігся палац відомого графського роду Орловських, який поціновувачі архітектурної екзотики вже встигли наректи провінційним Версалем. Особлива родзинка - атланти, котрі тримають на плечах муровану балюстраду. А тих, хто захоплюється дивами природи, зачаровують маліївецький парк, який, до речі, є пам’яткою садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, та водоспад.
Улітку, особливо на вихідні, біля водоспаду ніде яблуку впасти. І це не перебільшення.
Штучний водоспад над печерами, ймовірно, спорудили графи Орловські, підвівши до нього дерев’яний водогін.
Він справді зачаровує: висока скеля поросла мохом, з якої спадає вода над гротом, що нагадує роззявлену пащу, - таке не скрізь побачиш. Цей водоспад не схожий на жоден з інших, які є на Хмельниччині.
Потрібно діяти, щоб пам’ятки не поповнили список подільських руїн
На жаль, відвідуючи маліївецький водоспад, чимало туристів залишають по собі не лише сліди від вогнищ та сміття: часто після таких відвідин його доводиться рятувати в прямому сенсі цього слова.
Так, нещодавно вода, що стрімко падає з висоти майже двох десятків метрів і стікає до озера старезним дерев’яним жолобом просто… зникла. Як виявилося, у трубу, якою вона подається до скелі з озера (а водоспад, нагадаємо, в Маліївцях рукотворний) потрапило усіляке сміття, котре відпочивальники кидають у водойму. Відтак, вода, замість того, щоб спадати зі скелі, просто витікала з переповненого озера на галявину. На щастя, небайдужі місцеві жителі, побачивши це, взялися рятувати водоспад та розчистили труби.
Вода до водоспаду подається через трубу з озера.
Анастасія Донець, голова громадської організації «Маліївецька спадщина», розповідає, що таке явище – доволі часте. Люди, які приїжджають сюди відпочивати, часто не дотримуються елементарних норм поведінки на природі, кидають у водойму сміття і воно забиває трубу. Адже нині водоспад хоч і вважається туристичною родзинкою, не є тим туристичним об’єктом, де б здійснювався відповідний нагляд. А це необхідно зробити, вважає Анастасія.
У печері над водоспадом колись жили монахи.
«Наразі ми спільно з керівництвом Дунаєвецької селищної ОТГ, на території якого розташована пам'ятка, розпочинаємо процес створення установи, яка буде опікуватися туристичними об’єктами в Маліївцях, - каже Анастасія Донець. – Адже має бути цивілізований підхід до збереження цих пам’яток, створені робочі місця для тих, хто проводитиме екскурсії, мають бути юридичні підстави для встановлення плати за вхід на територію цих об’єктів. Наразі ця ідея уже в процесі реалізації. Звісно, все це – тривалий процес. Але задля збереження історичної спадщини важливо зробити водоспад та палац туристичними об’єктами, де здійснюватиметься рекреаційна діяльність. Особливо зараз, коли стоїть питання про закриття санаторію, розташованого на території маєтку в Маліївцях. Бо якщо не буде створено установи, яка опікуватиметься цими історичними пам’ятками, то їх може спіткати сумна доля. Потрібно діяти, щоб увесь цей спадок не поповнив великий список подільських руїн».
Улітку біля водоспаду багато відвідувачів.
Як зазначає Анастасія Донець, наразі вже проводяться консультації з юристами, щоб знайти найоптимальніший варіант створення установи, яка опікуватиметься маліївецькою спадщиною.
«Можливо, ми якось переформатуємо існуючу громадську організацію. Але, звісно, було б краще, щоб це була державна установа, яка б мала усі необхідні дозволи та інструменти для того, щоб здійснювати діяльність на об’єктах, які мають історичну та культурну цінність», - пояснює Анастасія Донець.
Палац з атлантами
Палац в Маліївцях, особливо зовні, досі зберігає свій первозданний вигляд. Кажуть зводили його за планом відомого архітектора Мерліні у 1788 році. І володіли ним Орловські аж до 1918 року. Розквіт маєтку припадає на часи Олександра Орловського та його синів Мечеслава і Ксавелія Францішека – останнього власника маєтку.
Палац зводили за планом відомого архітектора Мерліні у 1788 році.
Колись маєток у Маліївцях славився не лише своєю розкішшю і красою, неймовірним парком з чудернацькими фігурами та фонтанами. Розповідають, що в садибі була багата бібліотека та колекція живопису європейських майстрів. Але під час громадянської війни Ксавелій Францішек частину колекції та бібліотеки перевіз до Франції. Те, що залишилось, передали до різних музеїв, архівів та бібліотек. Значну частину творів мистецтв таки розграбували. Зараз у парку ще можна знайти залишки скульптурних композицій.
Тут можна довго замиловуватися столітньою ліпниною, різьбленими канделябрами і мармуровими барельєфами. І гордовитими атлантами, котрі тримають на плечах муровану балюстраду.
Родзинка палацу - муровані атланти.
Уже понад шістдесят років у графських хоромах розміщений обласний дитячий протитуберкульозний санаторій. Щоправда, і його подальше існування – під питанням.
Водоспад - місце, сповнене магнетизму
Те, що водоспад у Маліївцях – місце унікальне, годі й сперечатися. За слов’янських часів саме на цій кручі було велике язичницьке капище. А з приходом християнства на тут оселилися мандрівні монахи, облаштувавши собі келію в невеличкій печері.
Пізніше тут, на узвишші, була зведена Хрестовоздвиженська церква, зруйнована в 30-х роках минулого століття. Озеро біля неї було викладене по колу камінням. Саме тут знаходилася скульптурна група, що нагадувала хрещення Ісуса.
Деякі муровані скульптури збереглися досі.
Штучний водоспад над печерами, ймовірно, спорудили вже Орловські, підвівши до нього дерев’яний водогін. Бо навряд чи в келіях хтось жив би, якби над ними падала вода. Кажуть, вже в радянські часи, коли водогін прогнив від часу, рятувати водоспад взялася лікар Маліївецького дитячого санаторію, котрий розташований у палаці Орловських, Олександра Соколова. Вона на отриману премію 400 рублів купила металеві труби, замінила водогін і водоспад ожив.
Вода з водоспаду стікає до озера.
Якщо податися від водоспаду через місток – натрапите на озеро. Власне, це одне з каскаду озер. Колись панство спускалося сюди через парк доріжками прямісінько від палацу. Переповідають, що заповзяті шукачі скарбів не минають нагоди попірнати у водойму. Мовляв, як грянула революція, частину золота власники маєтку так і не вивезли.
Одне з каскаду озер в Маліївцях.